SININEN PLANEETTA
On olemassa voima, joka pystyy siirtämään maailman valtameriä.
Se voima ei ole peräisin maan päältä.
Kuu on niin suuri, että sen vetovoima vaikuttaa Maahan -
joka on 370 000 kilometrin päässä.
Kuun kiertäessä Maata vetovoima pyyhkäisee planeettamme yli.
Se vetää perässään valtavan määrän merivettä.
Nousuveden.
VUOROVEDET
Amazonjoki Brasiliassa.
Joinakin päivinä kuun ja auringon vetovoimat yhdistyvät -
hämmästyttävin seurauksin.
Vuorovesiaalto vyöryy 300 kilometriä sisämaahan.
Tämä on tulvavuoksi.
Onneksi tulvavuokset ovat harvinaisia -
mutta kuu saa aikaan voimakkaita vuorovesiä vuoden jokaisena päivänä.
Fundynlahti, Nova Scotia.
Täällä on maailman korkeimmat vuorovedet.
Ne vaikuttavat meren elämään tarjoamalla paljon ravintoa.
Nämä pidot houkuttelevat valtavia päivällisvieraita.
Ryhävalaita.
Mutta ne eivät ole sillin pahimpia uhkaajia.
Nämä ovat sillivalaita.
70 tonnia painava sillivalas on maailman toiseksi suurin eläin -
mutta niin virtaviivainen, että se on suurista valaista nopein.
Nopeuden ja valtavan koon yhdistelmä -
tekee sillivalaasta ahnaan kalaparvien saalistajan.
Lahti vetää puoleensa niin paljon kaloja -
että kesän aikana täällä saalistaa jopa 500 komeaa valasta.
Ruokaa on eniten voimakkaiden vuorovesien aikana.
Valaat seuraavat vuorovesiaaltoja lahdella kalojen perässä.
Niiden liikkeitä tarkkailee parvittain keltanokkaliitäjiä.
Kun valaat sukeltavat kalojen perään, lisää lintuja kokoontuu jaolle.
Nousuvesi kattaa pitopöydän, mutta pian vuorovesi vaihtuu.
Kuuden tunnin päästä 100 miljardia tonnia vettä virtaa pois lahdesta.
Vedenpinta laskee 15 metriä -
ja paljastaa laajoja lieju- ja hiekka-alueita.
Ensi katsomalta paikka näyttää olevan täysin hedelmätön.
Kuitenkin hiekka kuhisee mikroskooppista elämää.
Pieni pohjaeläimistö ruokailee laskuvedestä huolimatta.
Mutta elämä pienoismaailmassa ei ole ruusuilla tanssimista.
Tämä taskurapulaji syö pieneliöitä Pohjois-Australiassa.
Vain sentin kokoinen rapu työskentelee hurjaa vauhtia.
Se ottaa hiekanjyviä suuhunsa, suodattaa niistä pieneliöt -
ja heittää loput menemään.
Se puhdistaa kaikki hiekanjyvät metrin etäisyydeltä kolostaan.
Paljon harjoitusta luonnon parhaalle kantapääpotkijalle.
Ravut kiirehtivät, koska ne voivat siivilöidä vain kosteaa hiekkaa.
Uskomatonta kyllä, ne puhdistavat koko rannan parissa tunnissa.
Sitten ne vetäytyvät koloihinsa odottamaan seuraavaa vuorovettä.
Vedessä tapahtuu laskuveden aikaan merkillisiä asioita.
Nämä simpukat kaivautuvat hiekkaan.
Muuten ne altistuisivat ilmalle ja kuolisivat.
Syvällä hiekassa niiden on turvallista odotella nousuvettä.
Ei hetkeäkään liian aikaisin.
Kaakkois-Alaska kesäkuussa. Neljän tunnin päästä -
ranta paljastuu laskuveden alta.
Karhut ovat nälkäisiä.
Tähän aikaan vuodesta on vaikea löytää syötävää maalta.
Täällä oleva ruoka on jo kaivautunut syvälle hiekkaan.
Nälkäiselle, täysikasvuiselle karhulle se ei ole este.
Se haistaa simpukat hiekan läpi ja kaivaa ne esiin.
Isoksi eläimeksi se avaa simpukat varsin näppärästi.
Poikasetkin koettavat onneaan, huonommalla menestyksellä.
Täysikasvuisten karhujen pidot jatkuvat koko laskuveden ajan.
Pöytävuori, Etelä-Afrikka.
Aallot jättävät jälkeensä kaikenlaista -
ja tämä olio tuntee mätänevien kalojen hajun.
Vuorovesi kantaa hajun kauas rannasta.
Haju saa kotilot ilmestymään esiin hiekasta.
Aika on kortilla.
Kotiloiden on löydettävä ateria ennen kuin vuorovesi jättää sen.
Mutta kotilot ovat hitaita ja vuorovesi on nopea.
Nämä eivät kuitenkaan ole tavallisia kotiloita.
Ne osaavat surfata.
Ne ratsastavat aalloilla -
mutta kalat ovat liian pian surfausvyöhykkeen ulkopuolella.
Ilman vettä kotilot ovat vaarassa kadottaa hajun -
mutta kunhan hiekka on kosteaa, ne pystyvät seuraamaan jälkiä.
Ne käyvät ahnaasti ruoan kimppuun.
Hyvää kannattaa odottaa.
Pian auringon kuumuus pakottaa ne kaivautumaan hiekkaan -
odottamaan seuraavaa vuorovettä.
Iso-Britannia helmikuussa.
Nämä isosirrit odottavat innolla laskuvettä.
Veden laskiessa selkärangattomat hakevat suojaa liejun alta.
Ja hyvällä syyllä.
Kahlaajat osaavat tutkia liejua.
Niillä on erimuotoisia nokkia erilaisia selkärangattomia varten.
Nokat ovat avaimia rannan turvapaikkoihin.
Mutta muutaman tunnin päästä vuorovesi vaihtuu taas.
Kun vesi on liian syvää kahlaajille, liejun eläimet ovat taas turvassa.
Nousuvesi voi synnyttää voimakkaita virtauksia pinnan alla.
Ja kampelat osaavat kulkea aaltojen mukana.
Ne ovat muodoltaan kuin leijoja, mikä sopii virrassa liukumiseen.
Newfoundlandissa Kanadan itärannikolla -
suuri määrä kampeloita kulkee virran mukana matalampiin vesiin.
Ne etsivät selkärangattomia, jotka ilmestyvät veden noustua.
Matalassa vedessä riittää ravintoa.
Tämä toiminta ei ole jäänyt huomaamatta.
Mutta sääkset eivät pysty sukeltamaan syvälle.
Kampelat ovat turvassa yli metrin syvyydessä.
Liian matalaan veteen uiminen on vaarallista.
Tämä kala kaivautuu hiekkaan pienimmänkin vaaran uhatessa.
Mutta kun vesi taas nousee ja reitti on selvä -
tuulenkalat nousevat esiin.
Kuuden tunnin hiekassa odottelun jälkeen ne ovat nälissään.
Kampeloista poiketen ne suuntaavat ulapalle päin.
Ne etsiytyvät avoimeen veteen -
jonne virtaukset keskittävät niiden ravintoa, planktonia.
Niitä virtaa tuhansittain parhaille ruokapaikoille -
missä ne yksinkertaisesti poimivat planktonia vedestä.
Jos ne uivat liian kauas -
ne saattavat törmätä syvässä vedessä eläviin petokaloihin.
Pieniin kissahaihin.
Tuulenkalat ovat kuin ovatkin eksyneet liian kauas.
Vuoroveden vaikutus voi olla toisenlainen kallioisella rannalla.
Täällä Vancouverinsaarella Kanadassa -
aurinko paahtaa paljasta kalliota.
On mahdotonta kaivautua maahan laskuveden aikaan -
joten kaliforniansinisimpukat ja merirokot ovat suojattomia.
Ne paistuvat omissa kuorissaan.
Merilevä kuivuu rapeaksi.
Saattaa kestää tunteja ennen kuin vesi palaa.
Vuoroveden korkeus ja voimakkuus vaihtelevat kuukauden mittaan.
Suurimmat vuorovedet saa aikaan auringon ja kuun yhteisvaikutus.
Se tapahtuu heti uudenkuun jälkeen -
ja vielä kerran täydenkuun jälkeen.
Ilmiö on nimeltään tulvaluode.
Sen aikana paljastuu merenpohjaa, joka normaalisti on peitossa.
Pesukarhuille se on tilaisuus merelliseen juhla-ateriaan.
Emo uskaltautuu eteenpäin poikastensa kanssa.
Tulvaluoteen ansiosta ne pääsevät tavallista pidemmälle.
Herkillä käpälillään ne etsivät sopivaa saalista.
Kun vesi on äärimmäisen alhaalla, ne saattavat löytää herkkuja.
Ja mikä olisikaan parempaa kuin taskurapu?
Vaikka se saattaakin nipistää.
Suurten rapujen saalistaminen vaatii kokemusta.
Emolta se sujuu.
Poikasetkin oppivat nopeasti.
Ne jotka eivät opi, voivat aina kerjätä.
Tuota pikaa nousuvesi peittää pesukarhujen ruokapöydän.
Selkärangattomille se on helpotus -
mutta ankarassa säässä ne ovat aaltojen armoilla.
Tyynemmälläkin säällä syntyy voimakkaita virtauksia pinnan alla.
Näiden pienten saarten väliset salmet kanavoivat vuorovesivirtoja.
Veden noustessa virtaus voimistuu -
ja pian nämä 30 metriä pitkät ruskolevät taipuvat mukana.
Joustavuutensa ansiosta ne eivät vahingoitu -
mutta joissakin paikoissa virta on erityisen voimakas.
Tämä on Nakwaktokoski.
Vuoroveden vaihtuessa 1 000 kilometriä vuonoja -
tyhjentyy alle kilometrin levyisestä aukosta.
Muutaman minuutin päästä virtaus kiihtyy -
kunnes vesi vyöryy 27 kilometrin tuntinopeudella.
Vuorovesivirtaukset eivät aina ole vahingollisia.
Uuden-Seelannin Poor Knights -saarilla vuorovesi virtaa kivikaarien läpi -
mikä tekee paikasta ihanteellisen suurrauskuille.
Valtava määrä rauskuja kokoontuu tänne joka maaliskuu.
Ne ovat tulleet lisääntymään.
Kaaret kanavoivat virtauksen, ja rauskut liukuvat sen mukana -
säästäen näin voimiaan.
Läheisessä avovedessä neitokaloihin kuuluva parvi syö planktonia.
Virta kuljettaa ruokaa niiden ohitse.
Virran heiketessä -
ruokaa on niin vähän, ettei kannata vaarantaa henkeään avovedessä.
Niinpä neitokalat lähtevät etsimään suojaa.
Joukko tuo turvallisuutta.
Neitokalat uivat yhä suurempina parvina kohti luolien sisäänkäyntejä.
Vihdoinkin turvassa. Luolassa saalistajien uhka on pienempi.
Tuhannet neitokalat ja maomaot odottavat virtauksen paluuta -
jotta ne voivat palata avoveteen ruokailemaan.
Kuun vetovoima on heikompi päiväntasaajan tuntumassa.
Mitä lähempänä päiväntasaaja on, sitä pienempi on vuorovesi.
Täällä Karibianmerellä vuoroveden vaihtelu on vähäistä.
Siitä huolimatta se työntää planktonia edellään.
Nämä ovat kruunumeduusoja.
Ne uivat auringonvaloa kohti -
ja virtausten muodostamat rajat kokoavat ne yhteen -
kunnes ne lipuvat valtavina parvina.
Ne hyötyvät auringonvalosta.
Niiden ruskea väri tulee levistä, jotka elävät niiden sisällä -
ja yhteyttävät energiaa auringosta.
Avovedessä ne ovat turvassa -
mutta vuorovesi vie niitä lähemmäs Bahamasaaria -
missä odottaa nälkäisiä suita.
Vedenpinta ei vaihtele paljon -
mutta vuorovesi työntää silti valtavan määrän vettä -
riuttojen välisten pienten aukkojen läpi.
Veden alla virtaukset kulkevat korallien ohi -
ja hiekkasärkkien yli.
Valtava hiekka-alue on juuri jäänyt nousuveden alle.
Nousuvesi tuo mukanaan tuoretta planktonia -
ja tämä huulikalalaji kokoontuu parhaisiin paikkoihin aterioimaan.
Vaikka täällä riittää ravintoa -
saalistajien on helppo löytää kalat yhdestä paikasta.
Viiksihai on vähäinen uhka -
mutta tämä ääni on merkki aivan toisenlaisesta vaarasta.
Pullokuonodelfiinistä.
Kaikuluotaimensa avulla se paikantaa kalat hiekan alta.
Sitten se kaivaa sopivan saaliin esiin.
Hautautuneet kalat eivät pysty puolustautumaan.
Ne voivat vain odottaa ja toivoa, ettei niitä löydetä.
Tämä delfiini näyttää suorastaan himoitsevan kaloja.
Se kantaakin poikasia.
Lopulta se onnistuu.
Nousuvesi vyöryy Amerikkaa kohti -
ja pyyhkäisee laajojen meriruohotasankojen yli.
Vesi on niin matalaa, että laskuvesi pakottaa kalat syvempiin vesiin.
Kuten nämä viiksihait -
ja nämä suurrauskut.
Kumpikin laji saalistaa äyriäisiä meriruohon seasta -
mutta kunnes vuorovesi tuo niille riittävästi vettä -
ne saavat luvan odottaa.
Niinpä tämä kotilo -
voi turvallisesti etsiä ruokaa matalasta vedestä.
Vai voiko?
Tässä tulee isompi kotilo.
5-kiloista jättiä ei hait uhkaa -
ja se pitää pikkukotiloista.
Kotilo aavistaa vaaran ja pakenee.
Mutta perässä tulee kotiloiden maailman Ferrari.
Tilanne vaatii epätoivoisia keinoja.
Pakoyrityksen uuvuttama pikkukotilo kohtaa lopulta voittajansa.
Veden on noustava vielä tunnin ajan ennen kuin petokalat saavat ruokaa.
Mutta tasaisella alueella leviää kuolevan kotilon haju -
johon erakkoravut ovat heikkona.
Niillä on oltava hyvä suoja -
haiden ja rauskujen hampaita vastaan.
Niinpä ne tarvitsevat täydellisesti istuvan kuoren.
Tänään on tarjolla uusi asunto -
ja kilpailu asuntomarkkinoilla käy kuumana.
Taistelu kiihtyy, kun syödyn kotilon kuori vapautuu.
Tämä rapu ei malta enää odottaa.
Mutta liike on vaarallinen.
Riski kannatti. Uusi kuori on vanhaa kotia kevyempi ja lujempi.
Oli jo aikakin, sillä vuorovesi vaihtuu.
Lopultakin petokalat voivat aloittaa saalistamisen.
Suurrauskuilla ja hailla on tarkat reseptorit -
joita ne käyttävät selkärangattomien etsimiseen.
Ne aistivat pienetkin liikkeet hiekan alla.
Tämä rausku löytää signaalin ja kaivaa esiin ateriansa.
Suojattomalla erakkoravulla ei ole mitään mahdollisuuksia.
Muutaman tunnin päästä vesi laskee taas -
ja petokalojen on pakko lähteä alueelta.
Ne pääsevät hakemaan ruokaa vasta seuraavan nousuveden aikaan.
Syys- ja kevätpäiväntasauksen aikaan -
tulvavuokset nousevat vielä korkeammalle kuin normaalisti.
Nyt petokalat pääsevät meriruoho- tasankojen reunoille asti.
Nämä kaksimetriset tarponit suuntaavat vielä edemmäs.
Ne uivat mangrovepuita kohti.
Nämä metsät peittävät valtavia matalikkoalueita.
Mangrovepuun juuret selviytyvät suolavedessä -
ja ne ovat täydellinen majapaikka pikkukaloille.
Hopeakyljet ja napsijat hakevat turvaa juurien seasta.
Petokalat eksyvät tänne harvoin.
Nyt vesi jälleen laskee.
Vedessä on entistä vähemmän happea, ja se muuttuu seisovaksi.
Useimmat petokalat ovat lähteneet -
mutta tarponit ovat jääneet laskuveden vangeiksi.
Happi hupenee nopeasti -
mutta tarponeilla on keinonsa.
Ne voivat hengittää ilmaa.
Happea haukanneille tarponeille hopeakyljet ovat helppo saalis.
Vuorovesi on taas vaihtunut.
Ja päiväntasauksen johdosta vesi nousee tavallista nopeammin.
Mereltä nousee vielä pyörremyrsky -
joka nostaa vedenpintaa entisestään.
Myrsky jättää laajat rannikkoalueet veden peittoon -
ja matalat Bahamasaaret ovat alttiita tulvalle.
Auringon voima on valtava.
Kun vesi laskee ja haihtuu -
tapahtuu hämmästyttävä muodonmuutos.
Lieju on suolan peitossa.
Jäljelle jäänyt vesi on äärimmäisen suolaista.
Täällä ei selviä juuri mikään laji, paitsi suolalehtijalkainen.
Sekä vedenrajassa elävä liejukärpänen.
Kumpikin on erään kiehtovan eläimen lempiruokaa.
Flamingon.
Flamingot hakeutuvat suolaisiin paikkoihin, koska niistä saa ruokaa.
Ne tarjoavat myös suojaa, jota tarvitaan poikasten kasvatukseen.
Tällaisten pesäpaikkojen ympärillä on syövyttävää suolavettä.
Se on erinomainen suoja poikasia saalistavia petoja vastaan.
Flamingot rakentavat korotettuja pesiä -
tulvien varalta.
Itse asiassa juuri tulvavuoksi -
tarjoaa flamingolle niin ruokaa kuin pesimispaikkoja.
Monen merilajin lisääntyminen tapahtuu vuoroveden rytmissä.
Puolikuu marraskuussa, ja vuoroveden vaihtelu on vähäistä.
Joulusaari Tyynessämeressä.
Täällä tapahtuu outoja asioita.
Vain muutamana yönä vuodessa -
Joulusaarella elävät taskurapu- naaraat suuntaavat merta kohti.
Näitä rapuja on saarella kymmeniä tuhansia -
ja kaikki kantavat satoja munia.
Munat on laskettava mereen, jotta niistä kehittyisi poikasia.
Mutta nämä maaravut eivät osaa uida eivätkä hengittää veden alla.
Hukkumisen vaara on suuri, joten ne toimivat matalien vuorovesien aikaan.
Munat kehittyvät kaukana meressä -
ja kuukauden päästä rantaan palaa suuri joukko poikasia -
jotka ovat valinneet täydellisen vuoroveden.
Päivittäin ja kuukausittain vuorovesi on valtameren kello.
Jokainen vuorovesiaalto luo mahdollisuuksia meren elämälle.
On tulvavuoksen aika -
ja saalistajat ovat liikkeellä.
Pieni joukko pullokuonodelfiinejä ui rantaa kohti -
aloittaakseen erikoisen saalistusretken.
Onnistuneen etenemisen jälkeen delfiinit palaavat lähtöpisteeseen.
Yksi jättää ryhmän ja ui nopeasti ympyrää.
Lieju sekoittuu, ja keltit sinkoutuvat muiden delfiinien luo.
Hämmästyttävää ja erittäin tehokasta ryhmätyötä.
Delfiinit syövät niin kauan kuin ne pystyvät uimaan matalikossa.
Lopulta laskuvesi pakottaa delfiinit lähtemään -
ja keltit ovat taas turvassa seuraavaan nousuveteen asti.
Valtameressä jokainen vuoroveden vaihtelu -
merkitsee joko elämää tai kuolemaa, jossakin.
Suomennos: Minna Nuutinen Broadcast Text Helsinki, 2002